Ne | Po | Út | St | Čt | Pá | So |
---|---|---|---|---|---|---|
1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 |
22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 |
29 | 30 | 31 |
7. březen 2020, Sobota
1. týden žaltáře
Doba postní, 1. týden
Sv. Perpetuy a Felicity, mučednic, pro připomínku
invitatorium
modlitba se čtením
ranní chvály - komb.
tercie - dopl.
sexta - dopl.
nona - dopl.
první večerní chvály
kompletář po prvních chválách
vigilie
nepoužívat společné texty
vygenerování modliteb
uspořádání liturgie hodin
modlitby za zemřelé
posvěcení chrámu
latinská verze
starší verze breviáře
Denní modlitba církve (breviář) ze serveru http://breviar.op.cz
V.
Bože, shlédni a pomoz.
O. Pane, pospěš mi pomáhat.
Sláva Otci i Synu i Duchu Svatému,
jako byla na počátku i nyní i vždycky
a na věky věků. Amen.
HYMNUS
Už nadešel čas milosti
nám udělený z výsosti,
jenž lékem střídmosti má z běd
vytrhnout malátný náš svět.
Den naší spásy přichází
s jasem, jenž z Krista vychází,
když srdce hříchem zraněné
postem se k Bohu pozvedne.
Dej, Bože, ať půst držíme
a myslí, tělem střídmí jsme,
než projdem žitím pozemským
k velikonocům nebeským.
Ať v pokoře tě vesmír ctí,
jediný Bože v Trojici,
též my tě omilostněni
novými ctíme písněmi. Amen.
ŽALMY
Ant. 1 Zpívejte Pánu, vzpomeňte si na divy, jež konal.
Apoštolové národům zvěstují podivuhodné skutky, jež vykonal Bůh. (Sv. Atanáš)
I
1 Slavte Pána, ctěte jeho jméno, *
zjevte jeho díla národům.
2 Zpívejte mu, na strunách mu hrejte, *
všechny jeho divy hlásejte!
3 Honoste se jeho svatým jménem! *
Ať se radují, kdo Pána ctí! –
4 Dbejte o Pána a jeho sílu, *
stále hledejte jen jeho tvář!
5 Vzpomeňte si na divy, jež konal, *
znamení a soudy z jeho úst,
6 rode jeho sluhy Abraháma, *
děti vyvolence Jákoba! –
7 Jenom on, jen Pán je naším Bohem, *
jeho soudy přes veškerou zem.
8 On je provždy pamětliv své smlouvy, *
pro sta pokolení dal svůj slib,
9 smlouvy uzavřené s Abrahámem, *
přísahy, co Izákovi dal. –
10 Zákonem ji určil pro Jákoba, *
věčnou smlouvou pro Izraele.
11 Řekl: "Dám ti kananejskou zemi *
za určený úděl dědičný.“
12 Že jich počtem bylo dosud málo, *
maloučko a hosty byli tam,
13 od národa k národu se táhli, *
z jedné říše mezi jiný lid,
14 nedovolil nikomu je tisknout, *
mnohé krále ztrestal kvůli nim:
15 „Nedotknete se mých pomazaných, *
neublížíte mým prorokům!“
Sláva Otci i Synu *
i Duchu Svatému,
jako byla na počátku i nyní i vždycky *
a na věky věků. Amen.
Ant. 1 Zpívejte Pánu, vzpomeňte si na divy, jež konal.
Ant. 2 Pán neopustil spravedlivého, když byl prodán, a vysvobodil ho z rukou hříšníků.
16 Když na zem svolal hladomor, *
odňal jí všechen živný chléb,
17 jednoho poslal před nimi: *
Josef byl prodán v otroctví.
18 Nohy mu pouty svázali, *
sevřeli hrdlo do želez,
19 až jeho slovo splněno *
a výrok Páně potvrzen. –
20 Tu králi vnukl pustit jej: *
pán národů mu volnost dal.
21 K řízení svěřil mu svůj dům *
a do správy svůj majetek.
22 Dle svého měl vést knížata *
a rádce učit moudrosti.
Sláva Otci i Synu *
i Duchu Svatému,
jako byla na počátku i nyní i vždycky *
a na věky věků. Amen.
Ant. 2 Pán neopustil spravedlivého, když byl prodán, a vysvobodil ho z rukou hříšníků.
Ant. 3 Pán měl v paměti svůj svatý slib a vyvedl svůj národ v radosti.
23 I přišel do Egypta Izrael, *
byl Jákob hostem v zemi Chámově.
24 A v ní Pán mocně rozmnožil svůj lid, *
až ten byl silnější než domácí.
25 V těch vzbudil proti svému lidu zášť, *
zákeřnost proti služebníkům svým.
26 Pak poslal svého sluhu Mojžíše *
a Árona, jejž sám si vyvolil.
27 Činili jeho divy v Egyptě, *
znamení mocná v zemi Chámově! –
28 Sám seslal temnoty a byla tma, *
oni však jeho slov dbát nechtěli.
29 Proměnil tedy jejich vody v krev *
a ryby v nich jim nechal pohynout.
30 Celá zem hemžila se žábami, *
až do královských komnat nalezly.
31 Přikázal – přiletěly roje much, *
přeplněn komáry byl každý kout.
32 Namísto deště seslal příval krup, *
po celé zemi blesky planuly.
33 Vinice, fíkovníky potloukl, *
zporážel stromy v jejich krajinách. –
34 Přikázal – vpadly mraky kobylek *
a nespočetné spousty sarančí.
35 Zničily v zemi všechno zelené, *
zničily vše, co pole zrodila.
36 Zahubil jim vše prvorozené, *
prvotiny všech jejich plodných sil. –
37 Se zlatem, stříbrem lid svůj vyvedl, *
a v jejich kmenech nikdo nestonal.
38 Egypt byl jejich odchodu jen rád, *
neboť mu byli leda pro postrach.
39 I zaclonil je hustým oblakem *
a plamenem jim svítil za noci. –
40 Žebrali na něm – dal jim křepelky, *
nebeským chlebem sytil lačnící.
41 Rozrazil skálu – voda vytryskla *
a proudem rozlila se do pouště.
42 Neboť měl v paměti svůj svatý slib, *
jak ho dal kdysi Abrahámovi. –
43 Vyvedl národ, jenž se radoval, *
své vyvolené, kteří jásali.
44 A daroval jim kraje pohanů, *
majetku národů se zmocnili,
45 aby pak žili v jeho zákoně, *
zachovávali jeho příkazy.
Sláva Otci i Synu *
i Duchu Svatému,
jako byla na počátku i nyní i vždycky *
a na věky věků. Amen.
Ant. 3 Pán měl v paměti svůj svatý slib a vyvedl svůj národ v radosti.
V.
Kdo jedná podle pravdy, jde ke světlu.
O.
Aby se ukázaly jeho skutky.
PRVNÍ ČTENÍ
Z druhé knihy Mojžíšovy
12.37Synové Izraele se dali na cestu z Ramesu směrem na Sukkot. Bylo jich šest set tisíc mužů schopných boje, kromě jejich rodin.
38Táhl s nimi početný zástup neizraelitů, i mnoho bravu a skotu, veliká stáda.
39Z těsta, které vzali z Egypta, upekli nekvašené placky, poněvadž nevykynulo. Byli totiž
z Egypta vyhnáni a nemohli se zdržovat a připravit si živobytí.
40Doba, po kterou přebývali synové Izraele v Egyptě, trvala čtyři sta třicet let. 41Po
čtyřech stech třiceti letech, právě téhož dne, vyšly všechny Hospodinovy zástupy z egyptské země. 42Pro Hospodina byla
to noc bdění, když je vyváděl z egyptské země. Tato noc je zasvěcená Hospodinu jako sváteční bdění závazné pro všechny syny Izraele po všechna jejich pokolení.
43Hospodin řekl Mojžíšovi a Árónovi: „Toto je ustanovení pro velikonoční oběť: žádný cizinec z ní jíst nesmí.
44Ale každého koupeného otroka obřežeš, a tak jíst může. 45Ale ten, kdo
nedávno přišel, a najatý dělník z ní jíst nesmí! 46V témž domě se bude jíst, nic z masa ven nevyneseš a ani
kost z ní nezlomíte. 47Celé společenství Izraele ať tak jedná! 48Jestliže bude u tebe bydlet přistěhovalec a bude
chtít slavit velikonoční oběť pro Hospodina, ať se každý muž dá obřezat a pak může být připuštěn k jejímu slavení a bude jako jeden z vás.
Žádný neobřezanec však z ní jíst nesmí! 49Stejný zákon bude platit pro vás jako pro přistěhovalce, který mezi vámi bydlí!“
Mojžíš řekl lidu: 13.11„Až tě Hospodin přivede do kananejské země, jak přísahal tobě i tvým otcům, až ti ji dá,
12odevzdáš Hospodinu všechno, co otvírá lůno, každého prvorozeného samce při vrhu tvého dobytka zasvětíš Hospodinu.
13Za každého prvorozeného osla dáš beránka; jestliže nevykoupíš, musíš ho zabít. Všechno prvorozené z člověka u svých
synů musíš vykoupit!
14Když se tě v budoucnu zeptá tvůj syn: ‚Co to znamená?‘, řekneš mu: ‚Hospodin nás
vyvedl silnou rukou z Egypta, z domu otroctví. 15Když se totiž farao zatvrdil a nechtěl nás propustit,
Hospodin pobil všechno prvorozené v egyptské zemi, od prvorozence člověka až do prvorozence dobytka. Proto obětuji Hospodinu všechny samce, kteří otvírají
lůno, a vykupuji každého prvorozence ze svých synů.‘ 16Bude to jako znamení na tvé ruce a jako stuha mezi tvýma
očima na připomínku, že nás Hospodin silnou rukou vyvedl
z Egypta.“
RESPONSORIUM
DRUHÉ ČTENÍ
Z pastorační konstituce II. vatikánského koncilu o Církvi v dnešním světě
Dnešní svět se jeví zároveň jako mocný i slabý, schopný nejlepšího i nejhoršího, neboť se mu otvírá cesta k svobodě nebo otroctví, k pokroku
nebo úpadku, k bratrství nebo nenávisti. Mimoto si člověk uvědomuje, že je na něm, aby správně usměrňoval síly, které sám vyvolal a které ho
mohou buď rozdrtit, anebo mu sloužit. Proto si klade některé otázky.
Rozpory, jimiž trpí dnešní svět, souvisí s hlubší rozporností, jež tkví v srdci člověka.
Neboť v člověku samém je mnoho činitelů, které se mezi sebou střetávají. Zatímco na jedné straně zjišťuje, že je mnohostranně
omezen, neboť je bytost stvořená, cítí na druhé straně, že je ve svých touhách neomezený a povolaný k vyššímu životu.
Mezi mnoha věcmi, které ho lákají, je nucen neustále volit a některých se zříkat. Navíc je slabý a hříšný, a tak často dělá, co nechce, a nedělá,
co by dělat chtěl.1 Proto sám v sobě trpí rozpolceností, a z té vzniká tolik vážných rozbrojů také ve společnosti.
Dost lidí odvádí od zřetelného uvědomění tohoto dramatického stavu jejich praktický materialismus, anebo jim třeba brání bída, která na ně tíživě
doléhá, aby se nad ním vůbec zamysleli.
Mnozí se domnívají, že naleznou klid v některém z různých výkladů světa, které se jim nabízejí.
Někteří zase očekávají, že lidstvo dospěje k pravému a plnému osvobození pouhým lidským přičiněním, a jsou
přesvědčeni, že budoucí vláda člověka nad světem splní všechna přání lidského srdce.
Nechybějí ani takoví, kteří se vzdali naděje nalézt smysl života a vychvalují odvahu těch, kteří se domnívají, že lidská existence postrádá
jakýkoli opravdový význam a snaží se jí dát celkový smysl jen na základě vlastního rozumu.
Tváří v tvář dnešnímu vývoji světa však neustále roste počet lidí, kteří si kladou a s novou naléhavostí pociťují nejzákladnější
otázky: Co je člověk? Jaký je smysl bolesti, zla, smrti, které přes všechen dosažený pokrok trvají?
Nač ona vítězství, tak draze dosažená? Čím může člověk přispět společnosti a co od ní může očekávat? Co přijde po tomto pozemském
životě?
A Církev věří, že Kristus, jenž pro všechny zemřel a vstal z mrtvých,2 dává člověku skrze svého Ducha světlo a sílu, aby mohl dostát
svému nejvyššímu povolání, a věří, že lidem nebylo dáno pod nebem jiné jméno, v němž by došli spásy.3
Věří také, že klíč, střed a cíl celých lidských dějin je v jejím Pánu a Učiteli.
Kromě toho Církev tvrdí, že za všemi změnami je mnoho věcí, které se nemění a které mají svůj poslední základ v Kristu, jenž je
stejný včera, dnes i na věky.4
1
2
3
4
RESPONSORIUM
TŘETÍ ČTENÍ
Z vyprávění o kartaginských mučednících
Rozbřesklo se do dne vítězství mučedníků a oni vyšli z vězení do amfiteátru, jako by již vstupovali do nebe, s veselou tváří,
krásní, rozechvělí spíš radostí než bázní.
Nejprve přivedli Perpetuu a smýkali jí, takže upadla na bok. Hned vstala
a když spatřila na zemi sraženou Felicitu, přistoupila k ní,
podala jí ruku a pomohla jí na nohy, takže tam stály obě vedle sebe.
A jelikož už se lid obměkčil, byly přivolány zpět do Sanvivarské
brány. Tam se Perpetuy ujal jistý muž jménem Rusticus, který byl tehdy katechumenem a měl ji rád. Tu jakoby se probrala ze sna – v tak mocném
vytržení ducha předtím byla – a začala se rozhlížet kolem sebe.
A k údivu všech se zeptala: "Kdy už nás tam předhodí té krávě?"
A když slyšela, že se to už stalo, nevěřila, dokud nezjistila, že jak její tělo, tak oděv nesou stopy trýznění. Potom se obrátila k přivolanému
svému bratru a onomu katechumenovi s těmito slovy: "Stůjte pevně ve víře a ať vás naše utrpení nepohoršuje!"
Rovněž Saturus, který byl v jiné bráně, povzbuzoval vojína Pudenta
a řekl: "Zkrátka a dobře, jak jsem předpokládal a předpověděl, opravdu jsem zatím žádnou šelmu nevnímal. Takže teď můžeš z celého srdce věřit, že tam jdu a zahynu jediným levhartím kousnutím."
A vzápětí byl na kraji arény předhozen levhartovi. Po jediném kousnutí levharta jej zalilo takové množství krve, že když se vracel, na svědectví druhého křtu lid opětovně volal: "Obmytý je spasen, obmytý je spasen!" Ovšemže byl spasen, kdo se takovýmto způsobem obmyl.
Tu řekl Saturus vojínu Pudentovi: "Buď sbohem a pamatuj na svou víru
i na mne. A tohle ať tě neznepokojuje, nýbrž posílí." A zároveň ho požádal, aby mu půjčil řemínek z prstu, vložil si ho do otevřené rány
a vrátil mu jej nazpět jako zástavu a památku na prolitou krev. Hned nato se polomrtvý skácel mezi ostatní, kteří měli být na obvyklém místě utraceni.
A když lid požadoval, aby byli přivedeni do středu arény, aby mohli všichni na vlastní oči přihlížet, jak vniká meč do jejich těla a dokonává
se vražda, sami ještě vstali a dovlekli se tam, kam lid chtěl,
a předem se navzájem políbili, aby své mučednictví korunovali slavným
znamením pokoje.
Pak už bez hnutí a mlčky přijali smrtící ránu. Jako první Saturus: první ve vidění vystupoval po žebříku, první vypustil duši; i Perpetuu nechal
čekat. A sama Perpetua, jako by ještě měla zakusit nějakou bolest, když byla bodnuta mezi žebra, jen zasténala a sama vedla třesoucí se
pravici nezkušeného gladiátora na své hrdlo. Nečistý duch se jí tak bál, že by snad tato veliká žena ani nemohla být jinak zabita, ledaže sama chtěla.
Vpravdě nad jiné stateční a blažení mučedníci! Vpravdě jste byli povoláni a vyvoleni, abyste vstoupili do slávy našeho Pána Ježíše Krista.
RESPONSORIUM
MODLITBA
Modleme se:
V lásce k tobě, Bože, nacházely svaté mučednice Perpetua a Felicita sílu, aby se nezalekly svých mučitelů a překonaly smrtelná muka; na jejich přímluvu posiluj i naši lásku, aby stále rostla. Skrze tvého Syna Ježíše Krista, našeho Pána, neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.
Nakonec se připojí:
Dobrořečme Pánu.
O. Bohu díky.
Modlí-li se někdo sám, může toto zvolání vynechat.
Předchází-li modlitba se čtením bezprostředně před jinou částí liturgie hodin, může se začínat hymnem z této následující části; na konci modlitby se čtením se vynechá závěrečná modlitba i zvolání Dobrořečme Pánu a následující část začíná bez úvodního verše s odpovědí a Sláva Otci.
Denní modlitba Církve (breviář) ze serveru http://breviar.op.cz
elektronické texty © 2000-2023, Ing. Karel Mráček Dr.h.c. (fra Pavel, jáhen)
text breviáře © 2000-2016, Česká dominikánská provincie